23.976 Ro sync © 15.04.2020
J U L I A
Trăiesc în teatru de mic.
Ce nu cunosc despre actorie, nici nu are importanță.
Ai 20 de ani, și abia acum îți începi cariera,
dar te găsesc genială.
Ai priză la public, dar habar n-ai s-o folosești.
Ia publicul de guler și spune-i: "Luați seama la mine, pederaștilor!"
Și nu uita:
când te afli pe scenă, teatrul este singura realitate.
Ce se află dincolo de această sală,
ceea ce oameni de rând denumesc realitate,
nu-i decât o plăsmuire.
Și al dracului să fiu dacă am să te las să uiți asta.
Dragul meu, necazul este că sunt o romantică incurabilă.
Cred în dragoste.
Cred în fericire.
- Cred în noi. - Ba nu, o spui așa...
- Ai pe altcineva, așa-i? - Pe tine te iubesc. Numai pe tine.
Și cred că vom trăi fericiți până la adânci bătrâneți.
- Tu nu simți la fel? - Cu toată fința mea.
Doar că acum...
După romanul "Theater" (Julia) de W. Somerset Maugham
Traducera și adaptarea Eugen Roșu
Londra 1938
- Bună dimineața, dră Lambert. - Bună dimineața, Marjory.
Este cineva la "stăpânul" meu?
Draga mea, ce este cu tine aici?
- Vreau un răspuns, Michael. - La ce întrebare?
Ce ți-am spus aseară, înainte de culcare?
Mă dau bătut. Ce mi-ai spus?
Ți-am spus că sunt obosită.
Mi se pare firesc să spui asta înainte de culcare.
Pentru Dumnezeu, mă scoți din sărite!
Julia...
- Te aude lumea cum vorbești. - Vreau să mă audă toată lumea.
Sunt extenuată. Am nevoie de o vacanță.
Recunoaște, Michael, tu n-ai de unde să înțelegi
cum e să duci singură un spectacol, seară de seară.
Numai eu iau lucrurile în serios.
Tu nu faci decât să ți socoteala banilor. Crezi că totul e o glumă.
- Întrerupe stagiunea. - Dar am pierde o avere.
- Asociatei nu i-ar plăcea. - S-o ia dracul pe Dolly!
Iartă-mă, iubitule. N-am vrut să fiu urâcioasă.
Simt că cedez nervos. Totul este atât de anost.
- Vreau să se întâmple ceva. - Cam ce?
Ce n-aș da să știu!
Te rog, întrerupe piesa, la sfârșitul luni.
Am să mă gândesc. Nu pot să închid teatrul.
O să văd ce pot face. Îți promit.
Mulțumesc.
De dimineață, ai ieșit tiptil din casă.
N-am vrut să te trezesc. Dormeai dusă.
Am făcut gimnastică și m-am dus să alerg.
Ești persoana cea mai înfumurată din Londra.
Aiurea. Vreau să-mi păstrez cât mai mult șarmul.
Că veni vorba, nu aștepta afară un tânăr?
Nu.
Este american. Fiul unui prieten al unui prieten de-al lui Eddie Gilberts.
- Nu văd legătura cu mine. - Te admiră enorm.
Mi se pare înțelept din partea lui.
- Cum îl cheamă? - Nu mai țin minte.
Din păcate, este sărac lipit pământului.
Mă gândeam să-l invităm la masă.
Este foarte manierat, pentru un american.
Expediază mizeria asta, Marjory.
Dă-mi voie să și-o prezint pe soția mea, Julia Lambert.
Julia, el este tânărul de care-ți vorbeam.
Vrea să se inițieze în afaceri. Va lucra cu contabilul nostru.
Mă simt onorat, dnă Lambert.
Ne faci cinstea să iei prânzul cu noi?
Te va aduce Michael cu mașina.
Sunteți foarte amabili.
Voi luați liftul, eu am să cobor pe scări.
Cine ajunge ultimul, e papagal.
Pot să vă rog ceva?
Nu-ți pot face mai mult loc, dacă asta dorești.
Vai, nu...
Îmi daruiți o fotografie de-a dumneavostră?
Desigur.
Grozav.
V-am văzut de trei ori în "Adio, dragostea mea".
Zău? O piesă idioată.
Nu piesa mă interesa, ci dumneavoastră.
- Ați jucat magistral. - Mă bucur că ți-am plăcut.
Vă ador.
Am câștigat.
Felicitări!
Veniți dle...
Tot ce-i trebuie unei actrițe ca Julia este un vehicul.
Publicul trebuie să vadă actrița, nu piesa.
Așa am procedat și eu. Am fost să vă văd pe dvs.
Aș vrea să știu cum ați început?
Cum ați ajuns să aveți unul din cele mai bune teatre din lume.
Am muncit din greu. O țigară?
Datorăm totul unui necioplit pe nume Jimmie Langton
și teatrului său din Middlesbrough.
Știa totul despre teatru și actorie. Acolo l-am cunoscut pe Michael.
- Am fost un actor slab. - Da, dar ai avut prestanță.
Când intrai pe scenă, publicul era fascinat.
Era răpitor de frumos.
Într-adevăr, e fascinant.
Sunt invidioasă.
Ești amabilă, dar nu mă pricep decât
să-i joc pe degete pe diplomați, pe avocați sau pe politicieni.
M-au interesat tot mai mult afacerile din lumea teatrului.
Ști că n-am fi făcut nimic fără ajutorul lui Jimmie.
De fiecare dată, îi pun un tăcâm la masă.
- În caz că se va intoarce. - A murit acum 15 ani.
- Da, dar n-ai de unde ști... - Era un monstru.
- Cum îți scri numele? - T O M
Pentru Dumnezeu, nu te chinui singură, Laura
Nimeni nu va ști cât de mult l-am iubit.
A fost Pământul meu, Luna și toate astrele de pe boltă.
Adio, dragostea mea!
Bravo!
Nu-mi mai rămâne decât să colind Canada și Australia.
Așa să-mi ajute Dumnezeu!
- Prosti, dră Lambert. - Nu-i nici o prostie.
M-am hotărât să mă retrag, să plec...
Cartofi la prânz, cartofi la cină...
Doamne, cât îmi place berea!
Șarlotă și tartă cu cireșe și frișcă, multă frișcă.
Martor mi-e Dumnezeu, n-am să mai mănânc niciodată lăptuci.
Pariez că știu cine este.
Bună ziua, Evie.
Dnă de Vries. Ce surpriză!
Sper că n-am picat rău.
Trebuie s-o văd pe dra Lambert într-o chestiune de afaceri.
Sper că nu doarme după-amiaza?
Așteptați...
- Ghici cine a venit. - Las-o să intre!
Vorbea de afaceri. Nu-i frumos să te găsească dezbrăcată.
Destul, minte perversă! Poftește-o înăuntru!
- Dna de Vries. - Julia, draga mea.
- Dolly, iubito. - Iartă-mă.
Ar fi trebuit să sun, să nu te găsesc ocupată.
- Un ceai? - Grozav.
Nu mă lua în seamă. Aștept aici până termini. Tac mâlc.
Evie spunea ceva despre afaceri.
Michael mi-a spus că ai vrea să nu mai joci piesa.
Soțul meu e un șmecher.
Ești nedreaptă. Este normal să mă consulte.
Toți trei suntem asociați. O combinație perfectă.
Banii mei, priceperea lui și geniul tău.
Sunt epuizată, Dolly.
Mă simt de două ori mai bătrână. Parcă aș avea 90 de ani.
Plictiseală, asta mi-a mai rămas.
Vorbești serios sau te prefaci? Nici nu te știu când te prefaci.
Nu mă prefac deloc! Am ajuns la capătul puterilor.
Bine, am înțeles.
- Am terminat. - Mulțumesc, ești o scumpă.
- Chiar treci printr-o depresie? - Nu știu.
Am o stare ciudată. Ca și cum cortina ar cădea în Actul Întâi,
și habar n-aș avea ce se va întâmpla în Actul Doi.
Parcă m-aș afla pe marginea prăpastiei,
așteptând să se întâmple ceva, dar ce anume?
Ce anume?
Te rog să fim prietene!
Convinge-l pe Michael să întrerupă piesa.
Am nevoie de vacanță.
Aș putea-o vizita pe mama, în Jersey, pe tine, în Franța...
Aș înota în piscina ta, goală.
De la florărie.
- Le-a trimis dna de Vries? - Se poate. Sau lordul Tamerly.
Să nu uiți că după spectacol, iei masa cu el.
Da, știu.
Pariez că iar o să-l faci să dea apă la șoareci, ca de obicei.
Aș vrea să mă înveți și pe mine să plâng cu lacrimi adevărate. Uneori simt nevoia.
Poftim cartea de vizită.
Dl Thomas Fennel, Tavistock Square. Halal loc!
Cine crezi c-o fi, Evie?
Vreun tip fermecat de frumusețea ta, bănuiesc.
- Cred că l-a costat o avere. - Începem.
Va face foamea o săptămână.
Începem, dră Lambert.
Indiferent cine este Thomas Fennel,
e plăcut ca un tânăr să-mi trimită flori la această etate.
- Asta demonstrează că... - De unde ști ca e tânăr?
Poate că are peste 80 de ani.
Du-te dracului!
Mulțumesc.
- Șampania, milord? - Mulțumesc, Antoine.
Și pentru dvs, Madame Lambert?
Aș prefera o bere, dar am să beau și eu cu bule.
Mulțumesc.
Este pentru tine, deschide-o!
Este portretul lui Clairon, o mare actriță.
- Cred că ai multe din harurile ei. - Charles, ești tare drăguț.
Sper să-ți placă.
- Este un cadou de rămas-bun. - Pleci?
Nu, dar nu ne mai putem întâlni.
Nu mai vreau să aud asta. A ajuns un adevărat ritual. De ce?
Am avut o prietenie minunată. O experiență unică.
Dar lumea vorbește. Nu înțelege.
Chiar dacă noi cunoaștem adevărul.
Dacă vom continua să ne vedem, va izbucni un scandal teribil.
Nu se va întâmpla asta.
Eu și Michael avem viața noastră separată.
De aceea avem o căsătorie atât de fericită, oarecum.
Îți spun eu, e o târfă.
Mereu joacă teatru. Pe scenă sau în afara ei.
- E doar o prefăcută. - Este o femeie frumoasă.
Taci, că nu te pricepi! Știu totul despre ea.
Amândouă ne-am născut pe Insula Jersey.
Tatăl ei a fost medicul familiei noastre.
Să fi medic pe Jersey, este ceva tern.
Este vorba de bun-simț.
Nu vreau să te pierd.
N-am mulți prieteni. Prieteni de nădejde.
Ești singura persoană în prezența căreia mă simt eu însămi.
Mă simt tare deprimată. Am nevoie de tine.
Te rog, vreau să continuăm să ne întâlnim.
Ne iertați că vă deranjam. Eu și prietenul meu
vă suntem mari admiratori.
- Mă mai țineți minte? - Florence Coltraine, nu?
Rupert și cu mine am avut o mică dispută.
Cred că l-am cunoscut pe tătăl dvs.
Era medic în Jersey, nu-i așa? Venea destul de des pe la noi.
De fapt, era medic veterinar.
Venea să vă consulte cățelele. Aveați casa plină.
Mă scuzați, n-am vrut să vă speri.
- T-O-M? - N-ați uitat.
- V-au plăcut florile? - Dl Thomas Fennel, Tavistock Square.
Desigur, mulțumesc.
Nu mă hotărâsem dacă să iau un singur trandafir sau toată florăria.
De aceea ați venit până aici, în toiul nopți?
Să vedeți dacă am primit florile?
Nu. Știți, eu n-am încă telefon și...
Vreți să luăm ceiul împreună, într-o zi?
De ce nu.
Adevărat? Ce ziceți de vinerea vitoare?
Tavistock Square, nr. 138. La 4:30.
- În regulă. Am să fiu acolo. - Ce bine! Pe vineri, atunci!
V-am văzut venind. Din păcate, stau la etajul trei.
- Sper că nu vă deranjează. - Și dacă m-ar deranja?
- Am ajuns. - Slavă Domnului!
Butonul de la gaze este în baie.
- Nu-i ca la Ritz, dar e casa mea. - E încântătoare. Atât de londoneză.
Îmi amintește de primele zile, când am sosit la Londra.
Am băgat fise în contoarul de gaze.
Așa făceam și eu.
Am și tort. L-am cumpărat special.
N-ar trebui, dar am să mănânc.
Știți, ați da bine pe ecran.
Actrițele adevărate nu joacă în filme.
Dar actrițele frumoase, joacă.
V-am văzut pe Broadway în "Nimeni nu-i perfect".
- Pe atunci, aveam 14 ani. - Mai bine nu-mi aminteai.
V-am așteptat afară și mi-ați dat un autograf.
M-ați întrebat cum mă cheamă, și v-am răspuns.
Ați știut cum se scrie.
De ce râdeți?
- Îmi amintești de ceva. - Despre ce e vorba?
De soțul meu.
Am jucat o scenă, în care nu știa cum să ia loc.
Jimmie l-a pus să repete de nenumărate ori.
Nu pot să rămân mult. Trebuie să dorm înainte de spectacol.
Dar abia ați sosit.
Nu puteți pleca fără să vedeți priveliștea.
Este magnifică. Veniți la fereastră.
Nu-i minunată? Ador Londra.
Este mare, dar prietenoasă.
Atâția oameni, cu proprile lor vieți...
Nici nu știu cum să mă exprim.
Când am ajuns la Londra prima dată,
am stat să privesc din Piccadilly Circus luminile, oameni, taxiurile
și mi-am spus cu voce tare: "Într-o bună zi, am să te cuceresc".
- Și ați cucerit-o. - Mă întreb și eu...
Părul meu...
Mulțumesc.
Credeam că ești un timid.
- Când ne mai vedem? - Vrei să ne mai vedem?!
Tu ce crezi?
Am să te sun într-una din zile. Îmi dai pălăria?
Mi-am pus telefon. Numărul este: Muzeului 4516.
- Promite-mi să mă suni curând. - Ai cuvântul meu.
Nu coborî! Mă descurc.
Julia, ce-i în mintea ta?
Ar trebui să joci rolul unei cocote, nu al unei școlărițe
îndrăgostită de profesorul ei de gimnastică.
L-ai sărutat de parcă ți-era frică să nu iei răceala de la el.
Când săruți, trebuie să simți că ți se înmoaie oasele.
Cu limba, draga mea.
Acum, știu că ești virgină.
Nu mă face să plâng. Sunt vulpoi bătrân. Ești virgină.
Nu trebuie dăcât să găsești un tânăr chipeș,
cum era soțul tău, Michael Gosselyn.
Întoarce-te în camara ta,
dezbracă-te, întinde-te pe pat, desfă picioarele,
și roagă-l s-o facă cu patimă, tandrețe și tărie.
Dacă nici asta nu-ți îmbunătățește jocul... mai repetăm.
Ce-i de râs?
Mă simt ca la doi ani.
În ultima săptămâna, ai întinerit cu 88 de ani.
Dă-ne rețeta. O închidem într-o sticlă și ne îmbogățim.
La dracu' cu toate, dră Lambert. N-arăți deloc rău.
Mai joacă roluri de femei de 25 de ani.
Sau chiar de 30.
Apoi? De mame, bunici, fete bătrâne...
Dramaturgi nenorociți. Nu știu să scrie roluri de femei.
Doar de bărbați. Asta este problema.
- Da? - Bună dimineața.
T-O-M.
- Ai promis că mă suni. - Dă-i fetei o șansă!
Când te mai mai văd?
De îndată ce am un moment liber.
Vino la un ceai după matineu!
Nu mai cad din nou în cursă.
Atunci, să luăm cina, după spectacol.
Dacă insiști.
Insist.
Lordul Crumley este aici. Cred că e și Lady Laweston.
Ce citești? Anuarul Debrett's?
Debrett's? Nu. Revista "The Tatler" (Flecarul)
Mă interesează personalitățile acestui oraș.
- Vrei să urci pe scara ierarhică? - Vreau să urc până la tine, Julia.
- Nu fi dezgustător. - Dar te doresc.
Adevărat.
Te doresc.
- Conversația ta e tare săracă. - Dansează cu mine.
- Cât este ceasul? - L-am uitat acasă.
- Ți l-ai amanetat? - Nu. M-am îmbrăcat în grabă.
Te-a tratat ca pe o cocotă. Asta ți-a fost și intenția.
A fost Pământul meu, Luna și toate astrele de pe boltă.
Fotografia nu este la locul ei.
Adio, dragostea mea!
Ai fost minunată, astă-seară. Aproape că m-ai făcut să plâng.
Aproape?
Îl omor pe cel care mi-a pus fotografia acolo.
Ce este cu ochi tăi? Un nou machiaj?
Nu i-am mai văzut atât de strălucitori.
Sunteți chemat la rampă, dle Dexter.
Regret incidentul cu fotografia. Nu se va mai repeta.
- Pe scenă, dră Lambert. - Te-am iertat.
Ce a pățit?
Drăgă Julia, ai fost nemaipomenită.
Așa spuneam și eu. A fost un spectacol de prima mână.
Parcă am tras la jug. Mor de foame.
- Ce avem la masă? - Drob cu ceapă.
Ador drobul cu ceapă.
Michael, dacă mă iubești, dacă ți-a mai rămar o urmă
de tandrețe în suflet, lasă-mă să beau o sticlă de bere.
- Bere? - Doar de data asta. Te rog.
E păcat că întrerupi piesa.
Vestea bună e că am găsit o firmă italiană,
care are nevoie de teatru pentru trei luni.
Eu și mama ta vom fi încântate să vi pe la noi.
O să ne distrăm de minune. Poți să faci ce dorești.
- Să te odihnești, orice. - M-am răzgândit.
Nu știu de ce, dar sunt iar mulțumită de mine.
Să continuăm stagiunea până la vară,
iar la toamnă, să pregătim ceva nou!
- Am vorbit deja cu italieni. - Contramandează.
Am aranjat să fi așteptată în Franța.
Ce ți-e și cu vedetele astea!
- Era să uit. - Ce?
Dumnezeule, un ceas Cartier.
- La țanc. Când e ziua ta? - Pe 20 noiembrie.
- La mulți ani! - Dar nu-i 20 noiembrie.
Mereu mi-am dorit așa ceva. Mulțumesc.
Păcat. Eu n-am nici un cadou.
Dă-mi ceasul cu care m-ai scos atunci la masă. L-ai răscumpărat?
Mulțumesc. O să mă amuze să-l port.
Te iubesc, Julia.
E nebunie curată. Sunt prea bătrână să...
Sunt nebună de legat.
'Mneața. Unde e soția mea?
- În cabinetul dvs. - În cabinetul meu? Ce face acolo?
- Gimnastică. - Gimnastică?
Ce faci aici?
Traversez Canalul Mâneci înot. Tu ce crezi că fac?
Dar de ce faci asta?
Dna Phillips mi-a spus că am făcut burtă, așa că o dau jos.
Mi-a venit o idee.
La vară, o să închiriem o casă la țară. Ce zici?
Vorbim mai târziu.
Crezi că e bună ideea cu casa de la țară?
- Da. - Golf, înot, tenis.
Mai ales pentru Roger. Adoră golful.
Apoi, vom vedea ce va face în viață.
Ar trebui să meargă la universitate.
Nu vrea, și n-ar trebui să insistăm.
Face ce vrea cu viața lui.
Mi-a mai venit o idee.
Îl mai ți minte pe tânărul pe care ți l-am prezentat?
- Care tânăr? - Tânărul american. Acela frumușel.
Nu.
Care dorea să se inițieze în afaceri. Tom Fennel.
Americanul? Trebuie să ți-l amintești.
- Vag. - Face treabă bună.
Face minuni cu bani. Știe să eludeze impozitele.
Ce este cu el?
Mă gândeam să-l invităm să petreacă vacanța cu noi.
- Și de ce, mă rog? - Ar fi împreună cu Roger.
E doar cu puțin mai mare ca el.
Sunt convins că Roger îl va îndrăgi. Pot să-l invit?
Mă face să nu uit că trebuie să mă țin de gimnastică.
Mergem?
Michael spune că locuința este foarte confortabilă.
Probabil că nu.
Voi pleca în străinătate pentru două luni.
Ai să fi ocupată.
Vei căuta o altă piesă, vei citi scenari noi...
- Ce părere ai? - Nu ți-a reușit ochi.
Adevărul este că ar fi o piesă care m-ar interesa.
Despre o femeie în vârsta, care are o aventură cu un tânăr.
- Este o comedie? - Ce te face să crezi?
Toată lumea râde de femeia în vârstă.
În piesa asta, nu. Este ceva serios.
- În Actul Unu, are o revelație. - Ce anume?
Că s-a îndrăgostit de tânărul acela.
Totul se întâmplă în clipa când nimic
n-o mai încântă. Că viața i s-a sfârșit.
Aventura i se pare excitantă.
Acum, toată lumea îi spune că pare cu zece ani mai tânără.
Îmi închipui că nu-i mărturisește băiatului că îl iubește.
Poate să-i fie fatal.
- Crezi că mi s-ar potrivi rolul? - Nu fi ridicolă, Julia.
Publicului tău n-o să-i placă.
Dacă aș întâlni-o, i-aș da un sfat.
Care?
Să renunțe la această aventură, că se va sfârși cu lacrimi.
- Dar nu poate face asta. - De ce?
Pentru că e îndrăgostită de el. N-ar ajuta la nimic.
Mă referam la personaj.
Dolly, băbuțo. Ce mai faci? Nu te-am mai văzut de veacuri.
Ia loc și fă-te... confortabilă.
Ai venit să vezi dacă firma aduce profit?
Michael, trec la subiect. Nu-mi plac zvonurile.
Dar mă preocupă Julia.
Ar trebui să ști că lumea a început să clevetească.
Ce vrei să spui?
E absurd ca la vârsta ei să se afișeze pe față cu un tânăr.
Te referi la Tom Fennel? Nu fi toantă, Dolly.
Nu sunt toantă. O persoană atât de cunoscută ca Julia
să fie văzută cu același bărbat, e normal să se bârfească.
Tom Fennel e un american de treabă.
Pur, onest și pe cale de a deveni un gentilom.
E plicticos, obtuz, vulgar și snob. Profită de Julia.
E un căutător de avere.
Uită-te în ochi mei. Crezi că Julia are o aventură cu el?
Nu.
Adevărul e că o văd tot mai rar..
Nici nu mai telefonează...
și...
Te înțeleg. Ști că ține la tine.
Dar e normal să-și dorească și alți prieteni.
Un soț n-ar trebui să-și bârfească soția.
N-ar fi cinstit.
Dar lasă-mă să-ți explic cum stă treaba cu Julia.
Pentru ea, sexul n-are nici o însemnătate.
La început a fost altfel. Era chiar exasperantă.
După ce l-a avut pe Roger, s-a schimbat. Copilul a potolit-o.
Toate acele instincte au refulat în actorie.
Bârfele dăunează afacerilor.
Dacă Julia ar avea o aventură după alta, nu s-ar băga de seamă.
Dar puștiul ăsta e de două ori mai tânăr ca ea.
Publicul v-a perceput întotdeauna ca pe un cuplu fidel.
Așa și suntem, ce naiba. Oarecum.
Fidel, unit, dar nu... cum să zic... posesiv.
Suntem un cuplu foarte modern.
- Bună, Roger, băiatul meu. - Bună, tată.
- Te bucuri că ai terminat cu Eton. - Mama nu este?
- Nu. Duminica are două spectacole. - Trei lire și patru penny, dle.
- Vine mâine dimineață. Mulțumesc. - Și eu vă mulțumesc.
Să te ajut! Va veni cu ea și un tânăr.
Cam de vârsta ta. E american. Cred că o să-ți placă.
- Ce ai pățit? - Nimic.
- Haide, spune-mi! - Sunt îngrijorat.
În legătură cu ce? Spune-mi, Tom!
- E vorba de bani. Sunt dator. - Asta e tot?
Credeam că e ceva grav.
Pentru tine n-o fi, dar eu nu-mi permit să plătesc tot ce facem.
Cluburi de noapte, restaurante...
Dragule, se poate să te amărască o prostie ca asta.
Nu-ți fă probleme. Îți dau eu bani.
- Nu pot să iau bani de la tine. - Prostii.
Fă-mi plăcerea să te scap de necaz.
Ce-ar fi ca în seara asta să jucăm mahjong.
- Joci mahjong, Tom? - Nu.
Regretăm, dar nu putem. Diseară mergem la bar să vedem "talentele locale".
Aș putea veni și eu. Barmarița e trăsnet.
- Nu fi vulgar. - Mami, te-ai culca și tu devreme.
Ți-ar prinde bine. Pari extrem de obosită.
Cine mai vrea vin?
- Din trei cuvinte. - Primul cuvânt.
- Film. - Cinema.
Din trei cuvinte. Primul cuvânt.
N-o să ghicească.
Mic.
Scoțian.
"Wee".
- Al doilea cuvânt. - Foarte bine.
"Fly" (a zbura).
- Bravo, Julia. - "Willie" (penis).
Julia, te rog, sunt și alți de față.
Să trecem la cuvântul al treilea.
"Winking" (a clipi).
"Wee Willie Winking"?
Da. "India în flăcări" cu Shirley Temple.
Nu-mi venea "Willie", pur și simplu.
E un cuvânt britanic.
Ți-am spus.
Tom, te urăsc.
Am să ți-o plătesc.
Ești un vâslaș necivilizat. Și dai bir cu fugiți.
- Michael, mi-ai promis un dans. - Așa este. Iartă-mă.
N-am mai dansat de mult.
- Răspunde-mi la o întrebare, Julia. - La ce întrebare?
- O să...? - O să ce?
Plec în turneu cu "A doua soție a domnului Tanqueray",
pentru 17 lire pe săptămână. Mai durează și șase luni...
Nu pot lipsi șase luni. Ce va face Archie fără mine?
Găsește el ceva.
Organizarea asta e groaznică.
I-am spus: "Dă-mi 18 lire și mă duc."
El a făcut: "18 lire?!" Ce imbecil.
Ști cum o cheamă pe fata aceea?
Care fată? Este Avice Crichton.
"N-o s-o ai pe Julia Lambert nici pentru 80 de lire, dar pentru 18."
Mi s-a părut spiritual. Nu găsești?
- Mor de râs... - Nu sunt locuri importante.
Lowestoft, Bournemouth, Chesterfield, mai știu eu unde? Șase luni.
Mamă, noi plecăm la Londra să luăm masa și să mergem la club.
Nu, ați băut destul.
Tom, n-a băut. Conduce el. Una din fete e cu mașina.
Da, ne-am distrat grozav.
- Noapte bună, bătrâne. - Noapte bună, prietene.
- Ești nebună? Ce faci aici? - Vreau să-ți pun câteva întrebări.
- Întoarce-te în camera ta! - Abia dacă te-am văzut decând am venit.
Ai stat mai mult cu Roger decât cu mine.
Dar n-am fost singuri.
- Ce este cu tine? - Nu m-ai îmbrățișat, nu m-ai sărutat.
Nu vezi în ce hal sunt?
Iar aseară, ai plecat cu târfa aia fără să-mi adresezi un cuvânt.
- Avice Crichton nu este târfă. - Dar așa arată.
- Mâine mă întorc la Londra. - Foarte bine.
Nu uita să dai bacșiș servitorilor. Sau vrei să-ți dau eu bani?
- Sunt ale tale. Ia-le înapoi. - Nu fi idiot.
Crezi că vreau să fiu un întreținut? Să fiu umilit astfel?
Iartă-mă. N-am vrut să spun asta.
Ba, mai rău. N-am să mai accept bani sau cadouri de la tine.
Săptămâna vitoare, se termină luna și am să-ți returnez bani.
Mi-am cerut scuze. Te rog, nu pleca mâine la Londra.
Te iubesc, Tom.
- Te rog. - Sunt obosit. Vreau să mă culc.
De data asta e real, Julia, sau să nu-mi spui mie Jimmie Langton.
Dar am câteva vești. Încă poți trece la atac.
Învață să te stăpânești. Și nu mai plânge.
Știm că poți plânge la comandă. Așa că, potolește-te!
Măgarul de mine, plângi de-adevăratelea.
N-aș spune că n-am fost impresionat, dar trebuie să înveți să plângi
cât mai firesc. Să pară adevărat. Asta înseamnă arta actoriei.
Fruntea sus, altminteri vei ajunge o epavă,
te vei apuca de băutură, vei ajunge o actriță de duzină.
Vreau să înveți tehnica.
- Am văzut lumină. Pot să intru? - Desigur. S-a întâmplat ceva?
- Nu. Ai plâns. - Nu. Am visat urât.
- Ce este, dragule? - Aseară, am agățat două fete.
- Cine? - Tom și cu mine.
Tom m-a pus să-i promit că n-am să-ți spun.
- Că o să te superi. - Erau prostituate?
Nu, sunt actrițe.
Joan m-a întrebat dacă ar putea fi dublură în următoarea ta piesă.
Da, prostituate.
- Trebuia să-ți spun. - Ce?
Cred că era timpul să aflu cum decurge chestiunea.
- Ce vrei să spui? - Dragostea.
- Dragostea? - Nu-i chiar așa grozavă.
Nu înțeleg de ce toată lumea se dă în vânt după ea.
Mamă, ce-i cu tine? Ești tristă. De ce plângi?
Pentru că ești doar un băiețel.
Nu plânge. Trebuia să-ți spun. Până la urmă, tot se întâmpla.
Mă simt atât de bătrână.
"Vârsta n-o vestejește, nici obișnuința nu-i stinge veșnic schimbătorul farmec."
În locul Cleopatrei
l-aș fi condamnat la moarte pe cel care ar fi spus asta.
Vorbesc serios. Nu mi-a plăcut cine știe ce.
- Ești atât de tânăr... - O să mă fac mare.
Aș pleca în străinătate, pentru o vreme.
- Unde? - Nu știu. Italia, Franța...
Joan are vreo șansă să fie dublură?
Spune-i să-mi scrie.
- Mulțumesc. Noapte bună. - Noapte bună, iubitule.
Dublură, pe dracul.
- Așteaptă. - Dă-i asta.
E pentru tine. Știi tu de la cine.
Ai grijă să nu fiu deranjată.
- Cum te simți? - Binișor. Nu grozav.
Trageți un scaun și ia loc!
- Ce te doare? - Nimic. N-am închis ochi.
Am primit o carte poștală de la Roger.
Este la Neapole. Scrie că se distrează de minune.
- Dar nu pentru asta ai venit. - Nu. E vorba de altceva.
Nu-ți pot returna datoria.
Am spus că-ți dau bani la sfârșitul luni, dar nu-i am.
Am să ți-i înapoiez pe toți. Te-aș ruga să mă mai păsuiești...
- Tu te prosti, Tom. - M-am simțit atât de umilit
când mi-ai spus că mi-ai plătit târfele.
Iartă-mă, n-am vrut să te jignesc.
Eram geloasă că petreceai prea mult timp cu Roger.
Eram geloasă că te distrai fără mine. E atât de groaznic?
Mai bine dacă nu acceptam nimic de la tine.
Ai totul de la mine, ști asta.
Îmi place să fim împreună. Nu vreau să te pierd.
Am puțini prieteni adevărați.
Ești singura persoană în prezența căreia mă simt eu însămi.
Să ne...
Să ne vedem în continuare, te rog.
Mereu ți-am spus că ai noroc
că poți să plângi fără să-ți se umfle pleoapele.
Du-te dracului!
Pari destul de fericită, să ți-o spun pe șleau.
Sper să ai un motiv bum.
Dacă te gândești la ce mă gândesc și eu, mai bine nu te mai gândi.
Oricum, Evie, ști la ce mă gândeam?
- La ce? - Bărbați sunt niște nemernici.
- Nu și-o pot ține în pantaloni. - Ești o hoașcă scârboasă.
Da, sunt mai fericită. Acum, totul va fi bine.
Nu pot să mă abțin. Din tot sufletul aș vrea, dar nu pot...
Ce?
Să-l desconsider pe tânărul acela. Este prea transparent.
Dansezi cu mine sau cu altcineva?
Iartă-mă, nu-mi iese din cap ce mi-a spus Alteța sa.
Ce ți-a spus?
Să-i vizitez la reședința lor de la țară. La asta mă gândeam.
Crezi că aș putea s-o invit la dans?
Te porți ca un snob.
Știu. De aceea, Anglia este locul ideal pentru mine.
Mă bucur că am fost certați. Acum, suntem mai apropiați ca oricând.
- Pot să te rog ceva? - Orice.
- O cunoști pe Julia Lambert? - Nu cine știe ce. Puțin.
Te-ai culcat cu ea?
N-ai minte? Ar putea să-mi fie mamă.
Ce este cu ea?
Am auzit că ar juca într-o piesă, numită "În zilele noastre".
Și că am și eu un rol.
- Mă gândeam că dacă... - Aș vorbi eu cu ea?
Da, te rog.
Joc într-o piesișoară de duminică.
O piesă terifiantă. Un rol bun. O critică favorabilă...
- Dacă ai convinge-o să mă ia... - Doar atât? E ca și rezolvată.
Pot să obțin ce vreau de la Julia Lambert.
Îmi ciugulește din palmă. Rolul e al tău.
Prostănacule.
Aș vrea o audiție, indiferent de rol.
Ai să joci. Dacă nu, să nu te mai sărut niciodată.
Recunosc, n-am crezut că ai să reziști.
Nici eu, dar burtica e burtică.
Am văzut bugetul preliminar pentru "În zilele noastre".
E promițător.
Apropo, trebuie să începi audițile.
Ai auzit de o tânără pe nume Avice Crichton?
- Cât de cât... - Se spune că e destul de bună.
Mă întreb dacă n-ar putea juca Sybil.
- Ghici cum am aflat de ea. - Cum?
Prin Tom.
Spunea că este foarte inteligentă.
Joacă într-o piesă de duminică.
Tom spune că merită văzută.
- De ce nu te duci? - Nu pot.
Plec să joc golf, și rămân acolo peste noapte.
Te-ar deranja să te duci tu? Te va însoți Tom.
Mă mai gândesc.
Am întârziat eu, sau ai venit tu prea devreme?
Cortina se ridică la 8:00.
Nu-mi place să intru după ce începe piesa.
Mai sune-mi o dată, cum o cheamă pe actriță?
Avice Crichton.
O ști. A venit să ia masa la Toplow și am avut o discuție pe seama ei.
Serios? Nu-mi amintesc.
Abia aștept să-mi spui ce impresie ți-a lăsat. E emoționată că vi.
Spectacolele astea sunt ca niște repetiți. I-am spus că înțelegi.
Până la fund.
Am primit o scrisoare de la Roger.
S-a distrat de minune. Acum, este la Roma.
Da? Pe deasupra, e și frumoasă.
- Despre cine vorbim? - Despre Avice Crichton.
Are un chip frumos și este blondă.
Blondele de azi sunt fie platinate, fie decolorate cu peroxid.
- Ea e blondă natural. - De unde ști?
Păstrează ritmul, Julia. Nu te pripi! Fi dibace!
- Nu se poate bea. - Vreau o cafea proaspătă.
- Te rog, o să întârziem. - Primele minute nu sunt importante?
Spunea să fim acolo de la început. Are o scenă foarte bună atunci.
Nu pot să plec fără să-mi beau cafeaua.
Fă-mi un ibric proaspăt. Asta e amară ca fierea.
- La ce oră vine doctorul? - Dintr-o clipă în alta.
- Care este Avice? - Cea frumoasă.
Cynthia, sper să mă poată vindeca.
I s-a dus vestea că face minuni.
Ce n-aș da să pot vedea din nou!
- Dră Lambert, ce onoare. - Ai fost grozavă.
Mă bucur să vă revăd. Ce bine că ați venit.
Nu-i o piesă deosebită, dar îmi place rolul.
Draga mea, te rog, nu plânge.
Ai fost emoționată, dar publicul ni-l răsplătim prin emoți.
A fost mai greu la început, dar apoi, ai fost minunată.
- Vă mulțumesc, dră Lambert. - Cu plăcere.
Noapte bună, dră Crichton. Mulțumesc. Faci bine pe oarba.
Vă mulțumesc.
Întreab-o.
E adevărat că puneți în scenă o piesă nouă?
Da.
Aș putea să dau și eu probă pentru un rol?
Am să-i vorbesc dlui Gossolyn despre dumneata.
De-ați pune o vorba bună pentru mine, m-ar ajuta mult.
Ascult sfatul soțului meu mai mult decât el pe al meu.
Nu prea ți-a plăcut, așa-i?
Dimpotrivă. O găsesc destul de bună. Are tonus.
N-am chef de restaurant. Bolton, direct acasă, te rog.
Michael nu e acasă. Putem sta de vorbă.
- Te-ai culcat cu Avice Crichton? - Bineînțeles că nu.
- De ce nu? E drăguță. - Nu-i genul acela. O respect.
Ști, cred că ești îndrăgostit lulea de ea. Nu-i așa?
Nu trebuie să distrugi o casă fericită.
Scuze. Nu știu ce m-a apucat.
Ai făcut-o pentru că n-ai curaj să-mi spui adevărul.
Ești îndrăgostit de ea, nu? De ce nu recunoști?
Te gândești că ar avea o șansă să joace rolul Sybilei, în noua piesă.
Ar fi trebuit să ști deja că nu amestec slujba cu sentimentele.
- Adică? - Cred că ar fi o variantă.
Am să vorbesc cu Michael. Voi insista să obțină rolul.
Ești tare drăguță. Îmi place de tine.
Și mie îmi place de tine.
Mi-a plăcut să mă culc cu tine, și cred că și ție ți-a făcut plăcere...
Să fim sinceri. N-am fost îndrăgostită de tine.
Iar tu, nu te-ai îndrăgostit de mine.
Amândoi știam că nu-i ceva de durată.
Ești îndrăgostit de fata aceea, nu este așa?
- Trebuie să recunoști. - Da.
Acum, pleacă, te rog.
Pentru Dumnezeu, ce vrei să faci? Mă dezamăgești, zău așa.
După câte te-am învățat... Nu poți rămâne nepăsătoare.
Julia, zău, impuneți punctul de vedere! Numai tu contezi.
Totul este îngăduit în dragoste și în teatru.
Nimeni nu va ști cât de mult l-am iubit.
A fost Pământul meu, Luna și toate astrele de pe boltă.
Adio, dragostea mea!
Bună seara, dle Gossolyn.
Nu mă așteptam să te întorci în seara asta. Cum a fost la golf?
Straniu. Cum a fost fata?
- Strălucitoare. - Adevărat?
- E foarte talentată. - Bine, dar poate interpreta rolul?
Trebuie să joace rolul Sybiliei.
E foarte drăguță. Dă-i o probă și ai să înțelegi.
- Am urmărit piesa. - Am avut cinci bisuri.
Vreau să-ți spun ceva. Nu te înfuria. Ascultă!
- Despre ce e vorba? - De ce ai jucat atât de prost?
Am jucat prost? E limpede că nu te pricepi.
În viața mea n-am jucat mai bine.
- Aiurea. Ai fost groaznică. - M-au adulat.
Publicul e un cretin. Ai exagerat. Falsă de la un capăt la altul.
Cum îndrăznești să-mi vorbești așa, nenorocitule. Ieși afară!
Ce ști tu?
Poți să mă lovești, să mă înjuri, să urli,
dar tot ai jucat infect.
Și n-am să încep repetițile la noua piesă, dăcă joci ca o asmatică.
- Atunci, caută pe altcineva. - Nu te prosti, Julia.
Duminică, voi opri piesa și vreau să pleci în străinătate.
Să faci o pauză. Du-te la mama ta, în Jersey!
Vom începe repetițile cu "În zilele noatre" când te întorci.
- Chiar am jucat prost? - Da.
Nu-i lăsa pe ceilalți să-ți subestimeze talentul.
Cum spunea Jimmei Langton:
"Singura ta realitate este teatrul."
Mă urăsc. Sunt o otreapă. O ticăloasă.
Oricum, rămâi o mare actriță.
- Nu și astă-seară. - Nu, nu și astă-seară.
Dragul meu, sunt obosită. A fost o prostie...
Ai avut dreptate.
Singura rezolvare e să plec undeva.
Mulțumesc
Mă bucur să te văd.
Și să nu te tragă curentul. Este foarte important.
Eu și mătușa Carrie vom avea grijă să nu stai în curent.
Și să porți șosete și ilic de lână.
- Curând, voi purta lințoliu. - Mai vorbim mâine dimineață.
Dra Avice Crichton.
Bună ziua.
- Sunt Michael Gossolyn. - Bună ziua, dle Gossolyn.
Ce ne prezentați?
Mă gândeam la un monolog al Violei din "A douăsprezecea noapte".
Foarte bine. Poți să începi.
Mi-aș fi făcut la poarta casei tale Colibă de răchită, așteptând
Ca sufletul să-mi trag.
Acum, prefă-te că ești răcită.
Vă rog?
Repetă, dar de data asta, fă-o că și cum ai avea guturai.
Mi-aș fi făcut la poarta casei tale Colibă de răchită, așteptând
Ca sufletul să-mi trag, privind spre tine!
Sfâșietoare cântece de dor
Ți-aș fi trimis prin nopțile tăceri,
Și numele...
Mulțumesc. Vrei să strănuți?
Poftim?
- Crezi că poți strănuta zdravăn? - Cred că da.
- Tom, am obținut rolul. - Ți-am spus eu?
- Vine. - Nu dramatiza, draga mea.
Spune-i: "A sosit o telegramă." Cât mai firesc posibil.
Detest telegramele.
Julia, i-a loc. Nu te impacienta!
- Ce s-a întâmplat? - Ai primit o telegramă..
Ce bine!
Mi-am dat seama cât de mult mi-ai lipsit în aceste luni.
Și tu mi-ai lipsit. Spune-mi toate bârfele.
Să vedem..
Johnnie Gore Barker a fugit cu Bunty Robinson.
Nu, nu se poate. Arată ca un fund de autobuz.
Cred că Johnnie nu deosebește fața de spate la un autobuz.
Toata lumea vorbește de fata cea nouă. Dar asta ști.
Care fată?
Care va juca cu tine în piesa cea nouă. Parcă Avice Crichton.
Michael spune că va fi o vitoare Julia Lambert.
Da, mi-a scris. A fost ideea mea. Sunt încântată.
- Este foarte frumoasă. - Cât de generoasă ești.
- Londra deplânge nenorocirea ta. - Zău?
Se pare că ai nevoie de sprijin moral.
Ai depășit momentul greu?
Mai degrabă, mi-a fost rămită vanitatea decât inima.
Îmi pare rău că ai suferit. Te-am iubit și te voi iubi mereu.
Suntem foarte departe de casă. Aici nu ne cunoaște nimeni.
- Iubito... - Ce s-a întâmplat?
Nu lăsa capricile să te rănească din nou.
Nu merit asta. Nici n-are rost.
Te iubesc, așa cum știu eu.
Știm amândoi ce înseamnă asta.
Nu poți lucra în teatru și să fi și naivă.
Nici nu-ți închipui cât te iubesc, dar...
Dar ce?
Joc la echipa adversă.
Ce bine că te-ai întors.
Nu-i grozav, dar e în West End.
Bună, draga mea.
Salut, Michael, piesa e fantastică.
Distinsul nostru dramaturg, dl Walter Gibbs.
Sunt mândru că veți juca în piesa "În zilele noastre".
Sunteți amabil. Am la sfârșit un monolog imens. Cum să-l învăț?
- Ți-o amintești pe dra Crichton. - Cum aș uita-o?
Joacă rolul Sybilei.
- Dră Lambert, aș vrea să știți... - L-ai mai văzit pe Tom, de curând?
O dată sau de două ori.
Aș vrea să știți că am să dau totul pentru acest rol. Absolut tot.
Nu fi risipitoare.
Toată lumea e gată? Începem?
Caută un scaun.
Ah, Millicent, după aceea, l-am întrebat dacă mă poate ajuta.
Dacă-mi poate da un bilet către bancă.
El a ridicat prosopul,
Avea nasul roșu și privirea înlăcrimată. Arăta groaznic.
Mi-a spus: Cred că am făcut guturai.
Sper că n-ai luat răceala de la el.
Ai prea multă treabă, să fi răcită.
Continuă.
Apoi, a strănutat.
N-am mai auzit așa strănut.
Întâi, a tras mult aer în piept.
Stai să-ți arăt.
Am spus: "Sănătate",
iar el mi-a răspuns: "Nu-ți mulțumesc, că aduce ghinion."
Dacă știam cine este, nu s-ar mai fi întâmplat.
Dar, în zilele noastre, ne intereseaza doar aparențele,
iar el a avut o apariție remarcabilă.
Ultima replică aduce ghinion.
În regulă. Terminăm mâine.
- A ieșit bine? - Nici nu se putea altfel.
Bună lectură. Încântată de companie?
Ai ales o distribuție splendidă.
- Fata e dezghețată, nu? - Da.
Transmite-i dragostea mea lui Roger.
Nu pot să ți-o spun în față, ți-o spun pe la spate.
- Mi-a fost dor de tine. - Și mie de tine, Evie.
Am făcut lucruri obișnuite. Am vizitat obiective turistice.
Mi-am exersat italiana. Am mers foarte des la operă.
Te-ai gândit ce vrei să faci?
Vreau să nu mai trăiesc într-o lume prefăcută.
E lumea ta, nu a mea. Mă înăbușă.
Adică?
Când eram mic, am stat odată în culise și te-am urmărit jucând.
Se dorea o scenă dramatică, căci nu mă puteam opri din plâns.
Ai venit spre locul unde eram eu, te-ai întors cu spatele la sală și ai spus,
cu o voce normală:
"ce dracu face electricianul cu reflectoarele mari?"
Apoi, cu un strigăt de disperare, ai revenit în mijlocul scenei.
Interpretam un rol.
Dacă aș trăi toate emoțile prin care trec, aș claca.
Joci un rol pentru fiecare: servitori, tata, pentru toți.
Cred că nici nu exiști cu adevărat.
Odată mi-ai spus ceva, nu știu exact ce,
dar seara, ai avut aceeași replică pe scenă.
Chair și modul în care o spui e același.
Nu vreau decât să te știu fericit.
Ar trebui să discuți cu tatăl tău.
Tata e mai rău ca tine. Dar, slavă Domnului, el joacă doar un singur rol.
Rolul celui mai frumos bărbat din Anglia.
Atunci, discută cu cineva de vârsta ta. Cu Tom, de pildă.
- Am crezut că-l placi. - Nu-mi place deloc de el.
- I-ai dat papuci, nu? - Așa cred, oarecum.
Foarte bine. Nu te merita.
- Crezi că îmbătrânesc? - Nu, tu nu îmbătrânești.
Am auzit că târfulița lui Tom joacă cu tine în piesă.
Apropo, are o aventură și cu tata.
Ce mai face vărul tău, Millicent?
Eu i-am răspuns: Bine. Vrea să știe...
Michael, nu-i bine să stăm amândouă una lângă alta.
În plus, este scena drei Crichton. Cred că sunt prea dominantă.
Bine. Mută-te, dar unde?
Acolo, pe taburet, cu spatele la public. Eu fac doar figurație.
E o greșeală să stau la același nivel cu dra Crichton.
Nu mă deranjează.
Nu. E nedrept. Mă simt ingrată.
Michael, dacă aș sta în fața scenei? Aș putea sta cu fața la balansoar.
N-ar mai trebui să mă mișc. Aș rămâne aici, până iese dra Crichton.
În ropote de aplauze, sunt convinsă.
Am putea încerca. S-o luăm de la capăt!
Cum a decurs interviul cu Sir Philip?
Parcă a fost o scenă din Dickens.
- Era... - Ai văzut? E mai bine să stau aici.
Da, dacă nu te deranjează să stai zece minute nemișcată.
De ce m-ar deranja? A fost ideea mea.
Mai jos!
Așa e bine.
Parcă a fost o scenă din Dickens.
Era înfiorător de răcit.
I-am spus: Să vin altădată? El mi-a răspuns: Nu, nu...
Dați-mi toată lumina pe care o aveți.
Nu pot face comedie pe întuneric.
- Ce mai faci? - Splendid.
- Cum a fost în Franța? - Splendid. Ce face Julia?
- Splendid. - Dar fata cea nouă?
- Suntem gata, dle Gossolyn. - Mulțumesc, dle Turnbull.
Ia loc, Dolly.
- Ți-am spus că nu e simplu! - Așa-i. Dar am două motive.
Schimbăm ușor costumele și nu vreau să-i distrag atenția drei Crichton.
Foarte bine. Archie, tu ești mulțumit?
Pantaloni ar trebui scurtați puțin. Atât.
Dar dra Crichton?
Eu nu cred că-i vine bine. Mai ales la talie.
Are un bust frumos. Ar mai trebui strâmtată cam un centimetru.
Nu-mi place chestia asta. Julia este prea angelică.
"În zilele noastre, de la J.L." și data. Foarte frumos.
Poftim lista. Le puteți împacheta separat?
Să le trimiteți la teatru, nu mai târziu de ora cinci!
Desigur, dră Lambert. Abia aștept să văd piesa.
Va fi un cadou minunat.
- T-O-M. - Julia.
Te logodești cu Avice?
De asta vorbești? Nu. E cadou pentru premieră.
Nu vrea să se logodească. Vrea să fie liberă.
Zice că o logodnă i-ar putea dăuna carierei.
La ce i-ar dăuna? Înțeleg.
Voi fi acolo, diseară. Michael mi-a rezervat o lojă.
- Asta este tot, dle? - Da.
Îmi oferi un ceai? La tine acasă? Ca pe vremuri.
De ce nu?
Dă-i asta lui Avice. Poate-i aduce noroc.
Țin în mână o fițuică semnată de mine, herr Hitler, și de Benito Macaroni,
la Munchen.
E dedicată păci, dar dacă va fi război,
Majestățile sale, regele, regina și cele două fice adorabile,
Elisabeta și Margareta, dar și eu și întreg Cabinetul,
vom pleca imediat în Canada! Tu o să rămâi aici.
Multă baftă! Vei fi senzațională.
Și din partea mea, Julia. Vi diseara la petrecere, nu?
Bineînțeles. Pot s-o ratez? Vă mulțumesc.
Și eu vă mulțumesc. N-aveți niște whisky?
Aici, nu. La bar. Iubito, ne vedem mai târziu.
Dolly, trec și pe le celelalte cabine. Ne întâlnim în foaier.
Adu-l și pe distinsul autor!
O jumătate de oră, dră Lambert.
Îmi pare nespus de rău.
Eu sunt.
O jumătate de oră, dră Crichton.
Îți mulțumesc pentru tot.
Iată cadoul meu pentru premieră: Vom încheia contract. Iată-l!
Semnează pe prima pagină. Poftim.
Bună seara, dnă de Vries.
- Bună seara, Roger. - Charles.
Mătușă Dolly.
- Drăguță, nu-mi mai spune mătușă! - Ar trebui să intrăm.
Pe aici. Să veniți sus. Aveți biletul?
Loja unu. Intrați!
...iar el a avut o apariție remarcabilă...
Nu, nu. Nu aia, vacă încălțată. Mai repede.
Ce pui la cale?
Cum a decurs interviul cu Sir Philip?
Parcă a fost o scenă din Dickens.
Era înfiorător de răcit. Zăcea la pat și făcea inhalație.
Așa că...
I-am spus: Să vin altădată? El mi-a răspuns: Nu, nu...
Mi se întâmpla și mie când eram mică. Răceam ușor.
Strănutam tot timpul.
Făceam inhalați cu apă fiartă camforată.
Ah, Millicent, apoi l-am întrebat dacă mă poate ajuta.
Dacă-mi poate da un bilet către bancă.
A ridicat prosopul,
Avea nasul roșu și privirea înlăcrimată. Arăta groaznic.
Mi-a spus: Cred că am făcut guturai.
Minți, Sybil.
N-ai luat răceala de la Sir Philip.
Cine a scris porcăria asta?
N-ai stat cumva prea aproape de el? Nu cumva s-a dat la tine?
Spune-mi adevărul, Sybil.
Apoi, a strănutat.
N-am mai auzit așa strănut.
Întâi, a tras mult aer în piept.
Stai să-ți arăt.
Am spus...
Dumnezeule!
Sănătate.
Am spus: "Sănătate",
iar el mi-a răspuns: "Nu-ți mulțumesc, că aduce ghinion".
Așa-i, aduce ginion.
Acum, am priceput.
Te-ai întins cu Sir Philip și cu tânărul Ben.
Nu-i de mirare că ai luat răceala. Să-ți fie rușine, Sybil!
Cu cine rămâi? Cu bătrânul sau cu tânărul?
Prosti. Eu știu pe cine aș alege.
Nu pleca! Rămâi pe loc! N-am terminat cu tine.
Nu pleca. Vreau să aflu.
Tu l-ai agățat, sau el pe tine? Mă refer la cel bătrân, nu la tânăr.
Dumnezeule, ce complicat este!
Nu plânge. O să te simți și mai prost.
Îți spun eu cum a fost.
Sir Philip a vrut puțină prospătură, iar tu, n-ai rezistat ispitei.
E greu să te răcorești când ești răcit.
Cum ți-a spus? "Te rog, fă o bucurie unui biet bătrân."
Urât din partea ta, Sybil. Să ți-l faci țitor pe sir Philip...
Întotdeauna, mi s-a părut neplăcut să fi "întreținută".
Ar trebui să-l pedepsim, nu credeți? Sau pe tine?
Poate ar trebui să te pedepsim pe tine. Dar cum?
Știu. Îi vom spune totul lui Ben.
Să nu-mi spui că l-ai uitat. B-E-N.
Te-am necăjit? Nu contează, Cybill.
Nu uita, totul e îngătuit la război și în...
La război...
La dracu', am uitat celălalt cuvânt.
Ești un monstru. Unul minunat și victorios.
- A fost grozav. Iar tu, superbă. - Iubitule.
- Un adevărat tur de forță... - Da.
Să nu schimbi o vobă! Să rămână exact așa!
Să sperăm că mai țin minte ce am spus.
Ești o rea.
- De aceea mă iubești. - Da.
Vaca dracului!
Este vulgară, respingătoare, crudă.
E o târfă ordinară.
A fost un mare succes, Tom.
Vreau să plec. N-am să mai joc niciodată.
Nu fi prostuță. Ai fost extraordinară.
Absolut superbă. Acum, ai semnat contractul.
E limpede că piesa va avea multe stagiuni.
Vei avea posibilitatea să-ți îmbunătățești jocul.
Gândește-te, opt spectacole pe săptămână, timp de un an, alături de Julia Lambert.
O experiență pe care n-o vei uita niciodată.
Simte-te bine! Distrează-te!
Ești cea mai mare actriță din Anglia.
Plec. Ne vedem la banchet. Caută să nu întârzi!
- Va fi divin. - Ne vedem acolo.
Splendid. Magnific. Absolut minunat.
- Șampanie, dră Lambert? - Nu. Un pahar mare cu bere.
Se vorbește numai despre cât de bine ați jucat astă-seară.
Mulțumesc.
Când te afli pe scenă, teatrul este singura realitate.
Ce se află dincolo de această sală,
ceea ce oameni de rând denumesc realitate,
nu-i decât o plăsmuire.
Și al dracului să fiu dacă am să te las să uiți asta.
Prosti.
Mai așteptați pe cineva? Să mai pun un tacâm?
Nu, mulțumesc, Antoine.
M-am hotărât să nu mai merg la banchet.
În seara asta, vreau să cinez singură.
Absolut singură.
Traducerea și adaptarea Eugen Roșu eugen@capital.ro